1. De är breda som monster och svåra att "knö sig fram med" på stan.
2. Yngsta sonen (2 1/2 år) har inte åkt vagn det senaste året.
Båda barnen har alltid velat gå tidigt. (I vissa fall varit "tvungna" att gå). Det har resulterat i små, envisa duracellkaniner! Om det varit asfalterade vägar på stan eller på ej existerande stigar i skogen har inte spelat någon roll (även om man fått hjälpa dem lite genom att hålla handen vid det sistanämnda).
På dagis hade yngsta sonen vid något tillfälle fått gå med de äldre barnen (3-5 åringarna) till skogen. Fröknarna var eld och lågor över hur duktig han var och bara gick och gick. "Ja... Och?" tänkte jag. (Kanske naiv nog att tro att alla är lika "gå-vänliga"?)
Jag kan köpa att det är smidigt med vagn om barnen blir trötta/ska sova middag en stund. Men annars har jag aldrig riktigt förstått idén med att ha en 1-åring och en 4-åring i samma vagn?
4 som har tyckt till:
Här är dubbelvagn ett måste. Jag älskar den! Vi har hund och måste ut och promenera varje dag, oavsett väder och jag kan inte tvinga treåringen att stå på ståbräda då. Inte klarar jag helelr att köra längre sträckor med brädan för axlarnas skull. Nämnvärt är även att jag har båda två hemma (går ingenting på förskola) och att vi dagligen lämnar och hämtar systern på skolan.
Här är den räddningen :o)!! Men jag tror behovet beror mycket på vilka vanor man har och hur mycket man har barn på förskola samt hur mkt man använder bilen...
Ha det en bra kväll!!
Jag älskar vår syskonvagn! Men vår pojk var inte ens två år när lillasyster kom och han är "bekväm" av sig. (Lat alltså...) :-)
Jag har problemet att 4-åringen inte orkar gå hem från parken. Brukar ta med min cykel och så kan hon helt legitimt åka hem sittandes på sadeln medan jag leder cykeln. 4-åring i vagn är pinsamt.
Jag kommer slänga ner min 3,5 åring i vagnen när vi ska lämna Albin vid bussen :-)
Det är väl helt beroende på omständigheterna
Skicka en kommentar